Спонсориран от Държавен Комитет за Телевизия и Радио на СССР
Продукция на "Арменфилм", кръстен в чест на Амо Бекхназариан
- На кого и да кажеш, няма да повярват.
Веднъж, казват, хвана говореща риба.
Толкова... не, толкова голям!
- Чуй ме, мил човек, пусни ме в родно място, в морето.
- Я, говореща риба!
Базирано на Приказка от Ованес Туманян
Цялото ни семейство говори.
И татко говори, и майка говори,
а дядо казва:
"Прави добро дело и хвърли го във вода.
То няма да пропадне.
Ще ти се върне още по-добро."
Така че, направи добро дело -
хвърли ме във водата. А аз няма да ти го забравя.
Някой ден и аз ще ти бъда полезен.
- И с какво ще ми бъдеш полезен?
Всеки може да говори.
Ако знаеше как да лаеш, например, тогава би било полезно.
Тогава бих могъл да те окувам да пазиш къщата.
Както е, не мога да направя нищо от теб. Плувай си!
А сега няма какво да се яде.
Е-е-ех...
- Тук съм! Защо ми се обади?
- Аз ли?
- Ти каза "Е-ех". Е-ех е моето име.
Велик,
могъщ
и много мил магьосник!
Е-ех! Ех! Е-е-ех! Ех!
А това беше моето е-ехо.
Кажи, какво искаш?
Всичко ще направя! Всичко мога!
- Какво може да иска беден човек?
- Разбрах. Няма нищо за ядене, да?
Ето ти магическа масичка.
Ако сте гладни, почукай по него три пъти.
Едно, две, три...
А, как ти е?
След пиене и ядене, почукай отново.
Три, две, едно.
- Благодаря ти, мил Е-ех!
Ще те помня завинаги.
- Ще помниш, ще ме помниш...
Да не съм Е-ех, ако не спомниш!
- Съпруга!
Съпруга!
- Забравих да предупредя.
Има едно малко условие:
точно в полунощ, ще дойда да ви посетя и ще задавам гатанки до зори.
Ако ще можете да отговорите, масичката е ваша.
А пък ако няма да можете.. Главите ще ви взема!
Да ме помните за винаги!
- Мили хора, пуснете ме да пренощувам.
- Ох, синко...
Потърси другаде за нощувка.
- В полунощ, чудовище ще дойде тук!
То нас ще съсипе и теб също.
- Да, синко.
- Ами, полунощ още не е близо. Като дойде ще видим.
- Кой е там?
- Ето ме, мил Е-ех!
Тук съм.
- Аз също съм тука.
- А ти кой си? От къде идваш?
- От онзи морски бряг.
- С какво си дошъл тук?
- Дойдох възседнал на една куца бълха.
- Значи морето е било локва!
- Може би локва, но дори орелът не е могъл да го прелети.
- Значи орелът е пиленце!
- Може би и пиле, но сянката от крилата му покрива града.
- Значи градът е мъничък!
- Този град заекът не можеше да го пробяга от край до край.
- Значи заекът е мъничък!
- Беше нормално зайче. От този заек станало кожено палто.
- На къкво е станало?
- На пътешественник, който е тръгнал от градът в който заек е бягал,
по който сянка от орел е паднала. Станало и отишло, където очите му го водят.
- Чии очи?
- Очите на онова палто, което е станало от кожата на заека.
В градът в който нощ става когато над него пилето прелита,
възседнало на една куца бълха.
- Какво?!
- Какво-какво? На една куца бълха
от онзи бряг на морето, което не може да го прелети,
орелът не може да го пробегне,
дори и че не е море а пък локва в градът, в който сянка от бълха е паднала по заека
и го е избила, а от кожата на заека е станало палто и си е отишло където очите му го водят,
и тогава заекът скокна е-ето така..!
- Какъв заек?
- Този, който умря до смърт. Той скочи през морето,
над което не можеш да прелетиш или претичаш, от което палто е станало
върху което е паднала сянката на бълхата и уби заекът, дори и да не е просто заек, а орел!
- Какъв заек?! Какъв орел?! Каква бълха?!
- Искаш ли да повторя? Значи тази същата бълха от онзи бряг на локва...
- Достатъчно!
- Е, почакай!
До зората еще много време имаме!
- Синко, ти спаси старците от смърт!
- Кой си ти? Поне името си кажи.
- Казва дядо ми:
"Направи добро дело, и хвърли го във водата."
Ето че съм ти бил полезен!
Написано, режисирано, и нарисувано от Роберт Саакянц
Край © Държавна Телевизия и Радио на СССР, 1983